Ge mig handen!
Ge mig handen.
-Du sa att du inte hade ont längre. -Den förbaskade korsetten stramar.
-lngen töjbarhet? Mycket omodernt. -Polisens läkare har ingen stilkänsla.
-l morgon är det dags. -Vad händer i morgon?
l morgon åker korsetten av. Och jag kan klia mig som alla andra.
Den hemska käppen åker ut genom fönstret och jag blir...en fri man.
-Tror du många män bär korsett? -Fler än du tror.
-Talar du av erfarenhet? -Kära du...
-Vad händer efter i morgon? -Vad menar du?
Vad tänker du göra? Nu när du slutat vid polisen.
-Du verkar ogilla det. -Nej då, det är ditt liv.
Du var den lovande unga juristen som lovade att bli polismästare.
Jag var tvungen att sluta. På grund av min höjdskräck, min akrofobi.
Jag vaknar och ser honom falla och försöker nå honom...
-Det var inte ditt fel. -Alla säger det.
-Läkarna har ju förklarat, Johnny. -Jag vet.
Höjdskräcken ger mig yrsel.
-Vilken tidpunkt att få veta det. -Du har det och blir inte av med det.
-Så varför sluta? -Sitta vid skrivbord, stolsbunden?
-Där hör du hemma. -Min akrofobi då?
Tänk om jag sitter vid skrivbordet och en penna trillar ner på golvet-
-och jag böjer mig ner för att ta upp den - bingo, akrofobin slår till.
-Vad tänker du göra? -lngenting på ett tag.
Jag är ekonomiskt oberoende, som man säger, relativt oberoende.
-Varför reser du inte bort ett tag? -För att glömma? Lek inte mamma.
-Jag klappar inte ihop. -Har du haft några yrselanfall?
Jag har ett nu. Musiken, Midge. Är den inte lite...
Vad är det här för mackapär?
En behå. Sånt känner du till. Du är en stor pojke.
-Jag har aldrig stött på en sån. -Ny, revolutionerande konstruktion.
Varken axel- eller ryggband, men gör allt en behå ska göra.
Fungerar enligt konsolbroprincipen.
En flygplanskonstruktör ritade den på fritiden.
Vilken hobby. Tala om gör-det-själv-pryl.
-Hur är det med kärlekslivet, Midge? -Tala om att följa en tankegång.
-Nå? -Normalt.
-Ska du aldrig gifta dig? -För mig finns bara en man, Johnny.
Menar du mig? Men vi var förlovade en gång, va?
-l tre hela veckor. -På den gamla goda collegetiden.
Det var du som bröt förlovningen. Jag är ledig. Ledige Ferguson...
Minns du en Gavin Elster på vårt college, Midge?
-Gavin Elster? -Roligt namn.
-Det borde jag ha kommit ihåg. Nej. -Gavin ringde i dag.
Han försvann under kriget, åkte österut, men är tillbaka.
-Ett Missionnummer. -Det är väl hamnkvarteren?
Han är nog på deken och vill sno dig på en sup.
Jag är på deken och berättar om mina bekymmer för honom.
-Men inte i kväll. Ska vi ta en öl? -Ledsen, gamle vän, måste jobba.
Då går jag hem.
Vad menade du med att jag inte blir av med det?
-Akrofobin. -Jag frågade min läkare.
Han sa att en emotionell chock möjligen kan hjälpa.
-Du provar inte med ett svanhopp. -Jag tror att jag kan bli kvitt det.
Jag har en teori. Om jag kan vänja mig vid höjder, lite i taget.
Successivt, alltså. Jag ska visa vad jag menar.
Vi börjar med den här.
-Den där? -Är Golden Gate-bron bättre? Titta.
Då kör vi. Så där...så där...
Jag tittar upp, jag tittar ner.
Jag tittar upp, jag tittar ner... Hur lätt som helst.
-Här. -Tack. Ställ den där.
Jag tar första steget. Så där...
-Och steg två. -Steg två, det ska bli.
Jag tittar upp, jag tittar ner... Jag ska köpa en hög trappstege.
-Ta det lugnt nu. -Nu kör vi. lnga problem.
En baggis. Jag tittar upp, jag tittar ner.
Jag tittar upp, jag tittar ner...
Åh, Johnny!
-Hur blev du varvsdirektör, Gavin? -Jag gifte mig in i branschen.
-Väldigt intressant bransch. -Nej, den är trist.
-Du gör det inte för att överleva. -Nej, men man får förpliktelser.
Min fru har inga släktingar och nån måste tillvarata hennes intressen.
Hennes fars kompanjon driver vårt varv i Baltimore på östkusten.
Skulle jag jobba med det, ville jag komma hit.
-Jag har alltid trivts bra här. -När kom du tillbaka?
-För ett år sen. -Gillar du stan?
San Francisco har förändrats. Allt jag förknippar med stan försvinner.
-Som allt det här? -Ja, då hade jag velat bo här.
Stämning, spänning, makt...frihet.
-Borde du inte sitta? -Nej, jag klarar mig.
Det var trist att läsa om olyckan. Och du har slutat vid polisen.
-Är det ett bestående handikapp? -Nej.
Jag får undvika branta trappor och höga höjder.
Som baren högst upp i The Mark. Fast stan har många barer på gatunivå.
-Vill du ha nåt att dricka nu? -Nej...det är lite för tidigt för mig.
Det var nog allt. Jag gifte mig aldrig, har inte kontakt med collegegänget-
-och jag är f.d. kriminalare. Du är VD i en varvskoncern.
-Vad ville du, Gavin? -Jag vet att du slutat vid kriminalen.
Men jag undrar om du kan göra mig en tjänst och skugga min fru.
Nej, så är det inte. Vi är lyckligt gifta.
-Jag är rädd att hon ska bli skadad. -Av vem?
En som är död.
Scottie, tror du att nån från det förflutna, nån som är död-
-kan tränga in i och besätta en levande varelse?
Vad säger du om jag säger att jag tror att min fru råkat ut för det?
Ta henne till närmaste psykiater, psykolog eller neurolog...
...eller familjens husläkare. Be honom undersöka dig också.
Då kan du inte hjälpa mig. Förlåt att jag tog upp din tid.
Tack för att du tittade in, Scottie.
-Förlåt om jag tog i. -Jag vet att det låter idiotiskt.
Du är fortfarande lika praktisk som du alltid har varit, va?
-Tror du jag hittar på det? -Nej...
Jag hittar inte på det. Jag hade inte kunnat hitta på det.
Hon talar med mig och plötsligt tynar orden ut i tystnad.
Hennes ögon grumlas och blicken blir tom.
Hon är nån annanstans och är nån jag inte känner.
Hon hör mig inte ropa på henne.
Efter en lång suck är hon tillbaka. Och ser på mig med vaken blick.
Hon vet inte att hon varit borta, Kan inte berätta var eller när.
-Hur ofta händer det? -Allt oftare på sistone.
Och hon flackar omkring. Gud vet var.
Jag följde efter henne. Såg henne lämna lägenheten, som en främling.
Hon gick annorlunda också. Hon satte sig i bilen-
-och körde till Golden Gate-parken. Åtta kilometer.
Hon satt och såg ut över vattnet på pelarraden på andra sidan.
''Det förflutnas portar'', du vet. Hon satt blickstilla en lång stund.
Jag fick köra till kontoret. På kvällen frågade jag vad hon hade gjort.
Hon sa att hon kört ut till Golden Gate-parken och suttit vid sjön.
Kilometerräknaren i hennes bil visade att hon hade kört 15 mil.
Vart åkte hon?
Jag måste veta vart hon åker och vad hon gör innan jag kopplar in läkare.
-Har du talat med läkare om det? -Ja, i försiktiga ordalag.
Jag vill veta mer innan jag vänder mig till psykvården. Scottie!
Jag ordnar en pålitlig detektivbyrå som får skugga henne.
-Jag vill ha dig. -Det är inte mitt gebit.
Jag behöver en vän, en jag litar på. Jag får snart panik.
Jag har dragit mig tillbaka och vill inte bli inblandad i det här.
Vi ska på operapremiär i kväll och äter på Ernie's först.
-Där kan du se henne. -Ernie's?
Säg mig, damen som sitter där inne...
-Vem är kvinnan på tavlan? -Carlotta. Det står i katalogen.
-''Porträtt av Carlotta.'' -Kan jag ta den här? Tack.
Ja?
-Kan jag hjälpa till med nåt? -Ja. Äger ni det här hotellet?
Vem har rummet två trappor upp i det där hörnet?
Vi kan inte lämna ut såna upplysningar.
Våra gäster har rätt till sitt privatliv. Och jag tror det är förbjudet.
lngen har nog nåt emot det, men...
-Har hon gjort nåt olagligt? -Svara nu på frågan.
Svårt att tro att den rara flickan...
-Vad heter hon? -Miss Valdes. Det är spanskt.
-Carlotta Valdes? -Just det. Utländskt, fast vackert.
-Hur länge har hon haft rummet? -l två veckor. Ska betalas i morgon.
-Brukar hon övernatta här? -Nej, hon sitter där två dar i veckan.
Jag frågar inte så länge gästerna sköter sig. Jag måste säga...
-Säg inte att jag har varit här. -Hon har inte varit här i dag.
-Jag såg henne gå in nyss. -Hon har inte alls varit här.
Jag hade sett henne. Jag har oljat in bladen på mina gummiplantor.
Och där ser ni... Hennes nyckel hänger här.
-Kan ni gå upp och se efter? -På rummet? Om ni så gärna vill.
-Men det verkar fånigt. -Tack.
Kriminalassistenten!
Vill ni komma upp och titta?
-Hennes bil är borta. -Vilken bil?
Midge... Vet du nån som är expert på San Franciscos historia?
Tjejer älskar såna hälsningsfraser. lnget ''hej, vad fin du är''-
-utan bara ''vet du nån som är expert på stans historia?''...
-Vet du nån? Du känner ju alla. -Professor Saunders på Berkeley.
Nej, inte sån historia. Småsaker, människor man aldrig hört talas om.
Du menar den gamla bohemtiden i goda, gamla San Francisco?
Som vem som sköt vem på Embarcadero i augusti 1879.
-Ja, just det. -Pop Leibel på Argosy-bokhandeln.
Vad vill du veta?
Vem som sköt vem på Embarcadero i augusti 1879.
Du är inte kriminalare längre. Vad är det fråga om?
-Känner du Pop Leibel väl? -Visst.
Då åker vi, du får presentera mig. Ta hatten.
Jag behöver ingen hatt.
Vad är det fråga om, Johnny?
Hallå... Vänta lite.
Ja, visst minns jag Carlotta.
Vackra Carlotta...sorgsna Carlotta.
Vad har det gamla trähuset på Eddy Street med henne att göra?
Huset var hennes. Det byggdes åt henne för många år sen.
-Av vem? -Av...av...
Nej, jag kommer inte ihåg namnet.
-En rik och mäktig man. Cigarett? -Nej tack.
-Cigarett, unga fröken? -Nej tack.
Det är ingen ovanlig historia.
Hon kom från en liten ort söder om San Francisco.
Från en mission, enligt vissa.
Ung, ja, mycket ung.
Mannen hittade henne dansande och sjungande på varietéteatern.
Han tog henne-
-och byggde det stora huset i den västra stadsdelen.
Och...det fanns ett barn.
Ja, just det, ett barn.
Jag vet inte hur länge det varade och hur lyckliga de var.
Men sen försköt han henne. Han och hans fru hade inga andra barn.
Så han behöll barnet och försköt henne.
Män kunde göra så på den tiden. De hade makt och frihet.
Och hon blev sorgsna Carlotta.
Ensam i det stora huset, irrande runt på stadens gator.
Hennes kläder blev gamla, lappade och smutsiga.
Och galna Carlotta...
...som stoppade människor på gatan för att fråga:
''Var är mitt barn? Har ni sett mitt barn?''
-Stackars liten. -Och sen dog hon?
Hon dog. För egen hand.
Det finns många såna historier.
-Tack, mr Leibel. -lngen orsak.
Vänta lite! - Hej då, Pop. Tack för hjälpen.
Betala mig nu, Johnny. För att jag tog hit dig. Berätta.
-Det finns inget att berätta. -Annars blir det korsetten igen.
Jag kör hem dig.
-Så är det. -Du har inte berättat allt.
-Jag har berättat tillräckligt. -Vem är mannen och vem är frun?
-Hoppa ut. Jag har saker att göra. -Det är din gamla kompis Elster.
Vackra och galna Carlotta har besatt Elsters fru.
-Kom igen nu, Johnny. -Det är bara som han tror.
-Vad tror du då? -Tja, jag...
-Är hon vacker? -Carlotta?
Nej, Elsters fru.
Ja, man kan nog säga att hon är...
Jag ska ta en titt på porträttet. Hej då. Hej då!
-Du kan ditt jobb, Scottie. -Det där är Carlotta Valdes.
-Det finns saker du inte berättade. -Jag visste inte vart hon ledde dig.
-Men du visste det här. -Jo.
Ser du hennes frisyr?
Och min fru Madeleine har flera smycken som tillhörde Carlotta.
Hon ärvde dem, men bar dem aldrig. De var för gammalmodiga.
lnte förrän nu. När hon är ensam tar hon ut dem-
-och ser på dem, håller i dem, försiktigt och nyfiket.
Hon tar på dem, stirrar på sig i spegeln-
-och går in i den andra världen och blir nån annan igen.
Var Carlotta Valdes din frus mormor?
Mormorsmor. Barnet som togs från henne-
-och som Carlotta sörjde sig till döds över, var Madeleines mormor.
Och hotell McKittrick är Valdes gamla hus.
Det förklarar saken. Vem som helst kan bli besatt med en sån bakgrund.
Hon kände inte till Carlotta Valdes.
Vet hon inget om graven ute vid missionen eller huset på Eddy Street?
-Porträttet på konstmuseet? -lngenting.
-Och när hon åker till dessa platser? -Då är hon inte längre min fru.
-Hur vet du allt som hon inte vet? -Hennes mor berättade det.
-Resten har jag grävt fram här. -Varför sa hon inget till sin dotter?
Hon var rädd. Hennes mormor blev galen och begick självmord.
Madeleine har hennes blod.
Det här behöver jag.
Madeleine? Madeleine?
Har ni sett mitt barn?
Ja?
Nej, det är ingen fara. Jag ringer sen.
Ja... Ja.
Mår ni bra?
Ni vill nog ha den här.
Kom och värm er vid brasan.
Vad gör jag här? Vad har hänt?
Ni föll i San Francisco-bukten.
Jag försökte torka ert hår. Era kläder är i köket, de är snart torra.
Kom och sätt er vid brasan.
Jag ska hämta kuddar åt er.
Varsågod.
Vill ni ha kaffe?
Jo, drick lite. Eller vill ni ha nåt starkare?
Jag föll i bukten och ni fiskade upp mig?
-Just det. -Tack.
-Minns ni det inte? -Nej, jag...
Minns ni var ni var?
Ja, naturligtvis minns jag det.
Sen måste jag ha blivit yr och svimmat.
-Var var ni? -Vid Old Fort Point, ute i Presidio.
-Visst minns jag. Jag åker ofta dit. -Varför åker ni dit?
Jag tycker det är så fint där. Speciellt i solnedgången.
-Tack för brasan. -Var var ni tidigare?
-När då? -l eftermiddags.
-Jag flackade omkring. -Jo, men var var ni precis innan?
Nere i stan och handlade.
Drick lite kaffe. Det är nog fortfarande varmt.
-Era frågor är väldigt rakt på sak. -Förlåt om jag var oförskämd.
Det är ni inte, bara rakt på sak.
-Vad gjorde ni vid Old Fort Point? -Jag bara flackade omkring.
-Tycker ni också om det? -Ja.
-Var hade ni varit tidigare? -Vid Hederslegion palatset.
-l konstmuseet. -Visst är det fint?
Jag har aldrig varit där inne. Men det ser fint ut från vägen.
Tur för mig att ni flackade omkring. Tack.
-Jag har varit till stort besvär för er. -lnte alls.
När ni...
-Jag hade nålar i håret. -Nålar, ja. De är här inne.
Och min handväska, tack.
-Varsågod. -Tack.
-Ni borde inte ha tagit hit mig. -Jag visste inte var ni bodde.
Ni kunde ha tittat i min bil. Men ni vet inte hur den ser ut, va?
Den står här ute. Men jag trodde inte att ni ville komma hem i det skicket.
Jag är glad att ni inte körde hem mig. Då hade jag inte fått tacka er.
Men vi känner ju inte varandra. Jag heter Madeleine Elster.
-Jag heter John Ferguson. -Fint, robust namn.
-Kallas ni John eller Jack av vänner? -Gamla vänner kallar mig John.
-Bekanta kallar mig Scottie. -Jag kallar er mr Ferguson.
Det hade jag inte tyckt om. Efter det här borde ni kalla mig Scottie.
-Kanske rentav John. -Jag föredrar John.
-Så där. Vad sysslar du med, John? -Jag flackar omkring.
Bra jobb. Bor du ensam här?
-Man ska inte bo ensam. -Vissa föredrar det.
Nej, det är fel.
Jag är gift.
Har det här hänt dig förut?
-Vad då? -Att du faller i bukten så där.
Nej, det har aldrig hänt förut. Jag har fallit ur roddbåtar som liten.
Och jag föll i floden när jag hoppade mellan stenar.
Men jag har aldrig fallit i San Franciso-bukten.
-Har du gjort det förut? -Nej, det var premiär för mig med.
Du ska få mer kaffe.
-Hallå? -Hon har inte kommit hem än.
Hon är här. Vi kommer strax.
-Vad hände? -Hon föll i bukten.
-Hallå? -Blev hon skadad?
Nej, hon hämtar sig. Men hon vet det inte.
Förstår du? Hon vet inte vad som hände.
Madeleine är 26. Carlotta Valdes begick självmord när hon var 26.
Vänta lite, Gavin.
Där ser man, Johnny... Var det ett spöke? Var det roligt?
Är brevet till mig?
Ja. Hej.
Jag blev orolig i går. Du borde inte ha stuckit.
-Jag kände mig plötsligt så dum. -Jag ville köra hem dig. Mår du bra?
Ja, jag mår bra. lnga sviter.
-Men det var kallt i vattnet, va? -Ja.
Det var idiotiskt gjort av mig. Du var så vänlig.
Jag skrev för att tacka och be om ursäkt.
-Du har inget att be om ursäkt för. -Det måste ha varit genant för dig.
Nej, jag tyckte om det... Att få tala med dig.
Jag tyckte det var trevligt att få tala med dig.
Jag hämtar min post.
-Ska du ha en kopp kaffe? -Nej tack.
Jag hade inte din adress, men Coit Tower förde mig till dig.
Första gången jag är tacksam för Coit Tower.
Det hoppas jag med att vi gör. Att vi ses igen nån gång.
Det har vi gjort.
Hej då.
-Vart ska du? -lnte vet jag.
-Ska du shoppa? -Nej.
-Nån särskild stans? -Nej, jag tänkte flacka omkring.
-Det var det jag tänkte göra. -Det glömde jag, det är ju ditt jobb.
-Är det inte slöseri att båda... -Flackar var för sig?
En människa flackar. Två är alltid på väg nånstans.
-Nej, det behöver inte vara sant. -Du lämnade dörren öppen.
Jag är strax tillbaka.
-Hur gamla? -Tvåtusen år eller mer.
-Det äldsta nu levande? -Ja. Har du aldrig varit här förut?
-Nej. -Vad tänker du på?
På alla människor som fötts och dött under trädens liv.
De heter Sequoia sempervirens, evigt gröna, med evigt liv.
Jag gillar det inte. Att veta att jag måste dö.
Här är ett tvärsnitt av ett av de gamla träden som fällts.
1066 Slaget vid Hastings
1930 Trädet fälls 1 776 Oavhängighetsförklaringen
Här nånstans föddes jag.
Och där dog jag.
Det var bara ett ögonblick för dig. Du märkte det inte ens.
Madeleine?
-Var är du nu? -Här med dig.
-Var då? -Vid de gamla träden.
Har du varit här förut? När då?
-När föddes du? -För länge sen.
Var då? När då? Berätta, Madeleine.
Vart åker du? Vad för dig bort?
När du hoppade i vattnet visste du inte var du var.
Varför hoppade du? Vad inom dig sa åt dig att hoppa?
-Vad var det? -Snälla, fråga inte!
-Kör mig härifrån. -Ska jag köra hem dig?
Nånstans där det är ljust.
Och lova att aldrig mer fråga. Snälla, lova mig det.
-Varför sprang du? -Nu ansvarar jag för dig.
Kineserna säger att man ansvarar för människor man räddar livet på.
-Jag måste få veta. -Jag vet så lite.
Det är som om jag gick genom en lång korridor-
-som en gång varit spegelklädd, med bara spegelfragment kvar.
När jag kommer till korridorens slut finns det bara mörker.
Och jag vet att när jag går in i mörkret...så dör jag.
Men jag har aldrig nått slutet. Jag har alltid återvänt före det.
-Utom en gång... -l går.
Du visste inte vad som hade hänt och visste inte var du var.
Men korta scener, spegelfragment - minns du dem?
-Vad minns du? -Ett rum...och jag sitter där ensam.
-Alltid ensam. -Och mer?
-En grav. -Var då?
Jag vet inte. Graven är öppen-